Повноваження слідчого при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження - Зіньковський, Ігор Петрович; Zinkovskyy, Ihor P. (Одеса, 2020)
Дисертація є першим у науці спеціальним комплексним дослідженням повноважень слідчого при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

У дисертації досліджено доктринальні підходи до категорії «заходи забезпечення кримінального провадження», зокрема, у аспекті співвідношення із категорією «кримінально-процесуальний примус»; доведено, що елемент примусу у процесуальних діях може мати: а) основний характер і зовнішнє спрямування (як правило, щодо забезпечення належного виконання особою її кримінально-процесуальних обов'язків); б) допоміжний характер, який є супутнім для реалізації мети процесуальної дії. Визначено критерій виокремлення заходів забезпечення кримінального провадження та корегування їх нормативного переліку, яким є основний характер примусу, що має самостійне і зовнішнє спрямування і стосується забезпечення належної поведінки особи при виконанні кримінально-процесуальних обов'язків різного спрямування, і полягає в обмеженні прав та свобод особи. Сформульоване визначення заходів забезпечення кримінального провадження – це регламентовані нормами кримінального процесуального законодавства із дотриманням вимог «якості закону» кримінально-процесуальні засоби, які мають характер примусу самостійного і зовнішнього спрямування, що полягає в обмеженні прав та свобод особи, які застосовуються на підставах, умовах та в обсязі, співмірних меті забезпечення дієвості кримінального провадження. На основі виділеного критерію запропоновано наукову модель системи заходів забезпечення кримінального провадження та доповнення до КПК щодо її нормативного закріплення.

Аргументовано, що до переліку заходів забезпечення кримінального провадження у ч. 2 ст. 131 КПК мають бути віднесені: 1) привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) покладення на спеціаліста витрат, пов’язаних з оголошенням перерви в судовому засіданні, при його неприбутті до суду без поважних причин або неповідомлення про причини неприбуття; 4) тимчасовий доступ до речей, документів, приміщень; 5) арешт майна; 6) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім’ї з обов’язковим лікарським наглядом особи, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування; 7) поміщення особи, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку; 8) передання неповнолітніх підозрюваних чи обвинувачених під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, а до неповнолітніх, які виховуються в дитячій установі, – під нагляд адміністрації цієї установи; 9) поміщення особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, у приймальник-розподільник для дітей; 10) примусове залучення особи до проведення медичної або психіатричної експертизи; 11) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи; 12) встановлення строку для ознайомлення з матеріалами, до яких надано доступ у порядку ст. 290 КПК, у разі зволікання при ознайомленні з ними; 13) затримання особи; 14) запобіжні заходи. До переліку запобіжних заходів у ч. 1 ст. 176 КПК мають бути віднесені; 1) тимчасове вилучення документів, які посвідчують користування спеціальним правом, у затриманої особи; 2) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 3) відсторонення від посади; 4) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) зобов’язання підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади; 6) покладення на підозрюваного, обвинуваченого додаткових обов'язків, передбачених частинами 5 та 6 ст. 194 КПК; 7) особисте зобов’язання; 8) особиста порука; 9) застава; 10) домашній арешт; 11) тримання під вартою.

Досліджено питання поняття, змісту повноважень слідчого у кримінальному провадженні, зокрема, при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Сформульовано визначення повноважень слідчого при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження – це система регламентованих кримінальним процесуальним законодавством публічно-владних прав та обов'язків при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження службових осіб органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю НАБ України, уповноважених здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, спрямованих на досягнення дієвості досудового розслідування, шляхом провадження процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у порядку, передбаченому КПК.

Здійснено класифікацію повноважень слідчого при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження за: засобами, які використовуються при реалізації повноважень при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження; ступенем самостійності при реалізації повноважень; за формами реалізації; видами заходів забезпечення кримінального провадження; колом учасників кримінального провадження, до яких застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження; порядками кримінального провадження; характером здійснення; часом здійснення; спрямуванням.

Розглянуто слідчого як суб’єкта доказування при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Доведено, що існують дві форми реалізації повноважень слідчого з доказування: доказування при самостійній реалізації повноважень щодо обрання, зміни, скасування заходів забезпечення кримінального провадження; доказування при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються слідчим суддею.

Визначено систему та види стандартів доказуванні при реалізації повноважень слідчого з доказування при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Система стандартів доказування стосовно заходів забезпечення кримінального провадження містить елементи: обґрунтована підозра / обґрунтоване припущення про причетність до вчинення кримінального правопорушення (в особливих провадженнях); достатні підстави; розумні підозри; переконання за більшої вірогідності. Ці стандарти доказування поділяються на: загальний, спеціальні та додатковий. Заходи забезпечення кримінального провадження залежно від стандартів доказування підстав їх обрання поділяють на: заходи забезпечення кримінального провадження, стандарт доказування підстав яких формується на основі ретроспективного пізнання, застосовуються стандарти предметної обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення та достатніх підстав; заходи забезпечення кримінального провадження, стандарт доказування підстав яких формується на основі ретроспективно-прогностичного пізнання: застосовуються стандарти предметної обґрунтованості підозри, достатніх підстав та розумної підозри; заходи забезпечення кримінального провадження, стандарт доказування підстав яких формується на основі ретроспективно-прогностичного пізнання: застосовуються стандарти суб'єктної обґрунтованості підозри / обґрунтованості припущення про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення в особливих порядках кримінального провадження, достатніх підстав та для запобіжних заходів – переконання за більшої вірогідності.

Досліджено питання самостійних повноважень слідчого при обранні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Обґрунтовано, що повноваження слідчого щодо здійснення затримання потребують уточнення за такими напрямками: уточнення поіменування суб’єкта, до якого може бути застосоване затримання; уточнення положень ч. 5 ст. 208 КПК стосовно моменту складання протоколу; закріплення обов’язку вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР одночасно із складанням протоколу затримання, а у виключних випадках у разі неможливості внесення відомостей до ЄРДР – не пізніше трьох годи після затримання особи; розглядати обшук затриманої особи не як окрему слідчу (розшукову) дію, а як структурний елемент затримання як запобіжного заходу, що і дозволить проводити його без ухвали слідчого судді, що вимагає викладу ч. 3 ст. 208 КПК України у редакції: «3. Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 цього Кодексу»; скасування ч. 2 ст. 208 КПК.

Доведено, що для забезпечення ефективності виклику слідчим у КПК слід передбачити норму, яка зобов’язуватиме учасників кримінального провадження, які викликалися слідчим хоч один раз, повідомляти слідчого про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, а у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження виклик надсилається на останню відому слідчому адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник кримінального провадження за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (як натепер передбачено у ЦПК), а невиконання цього обов’язку має тягнути наслідки, аналогічні неприбуттю на виклик без поважних причин. Наслідки неявки на виклик підозрюваного мають бути пропорційними характеру неявки, залежно від того, чи є вона однократною або систематичною. Тому має бути відкоригована норма КПК щодо можливості оголошення розшуку підозрюваного у випадку його неявки на виклик: «1. Якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з’являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора без поважної причини більш як два рази за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук».

Указано, що для забезпечення дієвості тимчасового обмеження укористуванні спеціальним правом слідчого слід наділити повноваженням тимчасово вилучати не лише документи, які посвідчують право на володіння та носіння зброї, а і зброю, яка знаходиться у затриманої особи.

Розглянуто питання повноважень слідчого при обранні, зміні та скасуванні заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються за ухвалою слідчого судді.

Доведено, що у разі невідповідності клопотання слідчого до слідчого судді вимогам КПК, воно має повертатися особі, яка його подала, що має бути відображено у КПК. Зазначено, що чинне кримінальне процесуальне законодавство потребує уніфікації питань підсудності клопотань стосовно заходів забезпечення кримінального провадження із одночасним вирішенням питання про встановлення місцезнаходження органу досудового розслідування та підсудності клопотань у випадку розслідування слідчою групою.

Указано, що слідчий має бути визнаний суб’єктам подання клопотання про продовження строку відсторонення від посади, тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом.

Наведено аргументи, що слідчий має бути визнаний у КПК суб’єктом апеляційного оскарження ухвал слідчого судді стосовно заходів забезпечення кримінального провадження у випадках, коли він подавав слідчому судді клопотання та / або брав участь у його розгляді.

Задля забезпечення можливості осіб, за участі яких розглядається клопотання, ознайомитися із клопотанням про арешт майна, доведено доцільність передбачити у ч. 1 ст. 171 КПК, що «Копія клопотання про арешт майна з додатками не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання надається підозрюваному, обвинуваченому, іншому власнику майна або його захиснику, законному представнику, представнику, крім випадків забезпечення збереження речових доказів. У разі звернення цивільного позивача з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову обов'язок надання копії клопотання про арешт майна з додатками не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання покладається на слідчого суддю, суд».

Аргументовано необхідність удосконалення процедури скасування арешту майна (зокрема, через закріплення у КПК: (1) повноваження слідчого за погодженням з прокурором одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації; (2) повноваження слідчий прийняти рішення про скасування арешту майна у разі закриття кримінального провадження прокурором у разі, якщо це майно не підлягає спеціальній конфіскації і це питання не вирішено у постанові прокурора).

З метою унормування повноважень слідчого стосовно запобіжних заходів доведено доцільність передбачити у КПК: повноваження слідчого ініціювати скасування запобіжного заходу; вирішення питання зміни істотних умов застосування запобіжного заходу у порядку ч. 1 ст. 200 КПК (зміна істотних умов застосування домашнього арешту, розміру застави, заміна поручителя); повноваження слідчого щодо ініціації продовження строку, на який на підозрюваного були покладені додаткові обов’язки.

Доведено, що удосконалення повноважень слідчого стосовно участі слідчого у розгляді клопотань потребує внесення наступних змін та доповнень до КПК: 1) ч. 2 ст. 147 КПК доповнити реченням: «Слідчому, прокурору, за клопотанням якого було накладено грошове стягнення, разом з повідомленням про місце та час розгляду клопотання направляється його копія»; 2) передбачити у КПК можливість розгляду клопотання за відсутності слідчого, якщо про це надійшла його заява (клопотання); 3) ч. 2 ст. 132 КПК доповнити таким реченням: «особа, яка звернулася із клопотанням, до постановлення ухвали слідчим суддею, судом за результатами розгляду клопотання може відкликати клопотання. У разі відкликання клопотання слідчий суддя, суд своєю ухвалою повертають клопотання особі, яка його подала.»; 4) ч. 1 ст. 193 КПК викласти у редакції: «1. Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, слідчого (за дорученням прокурора) підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті».

Указано, що удосконалення повноважень слідчого стосовно виконання ухвали слідчого судді потребує: 1) поширення дії Порядку передачі на зберігання тимчасово вилучених під час кримінального провадження документів, які посвідчують користування спеціальним правом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. No 1104, також на документи, які посвідчують обіймання особою посади та які вилучені на час відсторонення від посади; 2) внести доповнення до ст. 41 КПК України, яким передбачити виконання оперативними підрозділами інших процесуальних дій, а також розшукових дій, що дозволить слідчому просити доручити виконання конкретному співробітнику оперативного підрозділу, чиє прізвище, ім’я та по батькові буде вказуватися в ухвалі слідчого судді, а також доповнення, яким передбачити у ст. 41 КПК виконання оперативними підрозділами доручень слідчих щодо супроводження у проведенні процесуальних дій; 3) регламентувати дії слідчого після тимчасового доступу до речей і документів таким чином: слідчий після тимчасового доступу у формі вилучення (виїмки) остаточно вирішує питання про те, чи мають ці речі та документи значення для кримінального провадження, і звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна (з уточненням положень глави 17 КПК щодо арешту майна не тільки з метою забезпечення збереження речових доказів, а доказів у цілому).
1. Зіньковський І. П. Застосування арешту майна у кримінальному провадженні: деякі проблемні питання. Вісник кримінального судочинства. 2017. No 2. С. 182-189.
2. Зіньковський І. П. Виконання слідчим ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. Актуальні проблеми вітчизняної юриспруденції. 2017. No 4. С. 151-155.
3. Зіньковський І. П. Накладення грошового стягнення та скасування ухвали про накладення грошового стягнення: питання повноважень слідчого. Вісник Південного регіонального центру Національної академії правових наук України. 2017. No 12. С. 100-107.
4. Зіньковський І. П. Повноваження слідчого при неприбутті підозрюваного на виклик. Юридичний науковий електронний журнал. 2018. No 2. С. 212-214. URL: http://lsej.org.ua/2_2018/57.pdf (дата звернення: 01.08.2019).
Keywords: слідчий; повноваження слідчого; обрання; зміна; скасування заходів забезпечення кримінального провадження; запобіжні заходи; стандарти доказування; слідчий суддя; виконання ухвали слідчого судді; investigator; investigator’s powers; imposition; change; revoking of measures to ensure criminal proceedings; preventive measures; standards of proof; investigative judge; execution of an investigative judge’s ruling